- Dr. Milton, er det dig? - Hej, Victor.
- Hvad laver du her på denne tid? - Jeg har mistet min kalender.
- Det er kun her, jeg ikke har ledt. - Brug din telefon.
Som kalender, altså. Det gør jeg. Det er meget praktisk.
- Må jeg kigge på operationsstuen? - Ja, men du må ikke stjæle noget.
Tak, Victor.
Okay, så alle er med på, hvad der skal ske.
- Jamie. - Ja.
- Hvad er din opgave? - At køre.
- Og når vi kommer frem? - Døren.
- Ja, og hvad mere? - Fylde varevognen.
Så enkelt er det. Så er vi her. Dæk ansigterne.
- Du godeste. - Det var pokkers.
Vi skal være væk om to minutter. Kom så. Fart på.
Få dem ud i varevognen nu!
Kom nu.
- Kom nu. - Af sted.
Ja, det ved jeg godt. Det er fint. Det er fint.
Nej, du skal ikke spørge din mor. Du ved, hvad ...
Fandens. Jeg må løbe. Jeg elsker dig. Jeg glemmer det ikke.
- Hvad har du gang i? - Min kæreste ringede.
- Din kæreste? - Hun er gravid.
- Hun ville have mig til ... - Tager du pis på mig? Kom.
- Undskyld, Sebastian. - Nu!
- Fandens ... - Døren!
For helvede da. Sebastian, hvad nu?
- Din idiot! - Undskyld.
- Din skide klovn! - Jeg er ked af det, gutter.
Hvad laver du?
Dr. Milton, Jeg glemte helt dit tab.
Jamen det gør ikke noget.
- Hvordan går det? - Jeg klarer mig.
- Kommer du snart tilbage? - Nej, ikke endnu.
Nå, men jeg kondolerer.
Tak, Victor. Det betyder meget.
- Fandt du din kalender? - Nej, desværre ikke.
Telefonen, mand. Væn dig til det 21. århundrede.
Det skal jeg nok.
De ting, der indikerer skyld, er ofte meget tydelige.
- Ikke altid. - Som regel.
Hvad for eksempel?
- Sved. - Okay.
Stammen eller nervøs intonation.
- Ikke altid. - Jeg siger også "som regel".
Nu kommer der nogen.
- Godmorgen. - Godmorgen.
- Du har vel ikke kørekortet på dig? - Jo.
- Hvor skal du hen? - Shepherd's Bush.
- Jeg har besøgt min far i Ealing. - Klokken 5 om morgenen?
- Han har begyndende demens. - Det er jeg ked af at høre.
- Hvad sker der? - Pyt med det.
Kør forsigtigt.
Der kan du se. De uskyldige er som regel mere rolige.
Ikke altid.
Jeg sagde jo heller ikke "altid", men "som regel".
Jeg slår lige en streg.
For helvede.
- Godmorgen. - Godmorgen.
Har du dit kørekort med?
- Mit kørekort? - Ja.
Nej. Det har jeg desværre ikke.
Men hvis det er vigtigt, kan jeg komme ind med det i morgen.
- Bill. - Ja.
- Kommer du lige? - Til stationen eller noget.
- Hvad laver du ude så tidligt? - Ja, det var uforudset.
Min hund stak af. Jeg har kørt rundt og ledt efter den hele natten.
- Hvad hedder den? - Hvad?
- Hunden. - Nå. Lassie.
Lassie? Vil du godt lige stige ud af bilen?
Bill!
- Vil du godt stige ud? - Jeg skal af sted.
Du skal ingen steder ...
- Men min hund ... - Drop så den hund. Kom ud ...
- Vent. - Nej. Giv slip.
- Stands. - Slip.
Stop så den skide bil.
Bill!
Når man skal overleve en katastrofe -
- er det lige meget, hvor velforberedte vi er.
Der er nemlig to vigtige elementer, som vi ikke kan styre.
Den første er tilfældighederne.
Hvordan kan vi forberede os på det, der ikke kan forudsiges?
Den anden er menneskelige fejl.
Vi er i bund og grund en irrationel art -
- med hang til følelsesmæssige reaktioner, der ikke er kløgtige.
For helvede da også!
Hallo.
- Lee? - Ja.
- Jeg er blevet skudt. - Hvad snakker du om?
Jeg er blevet skudt i maven. Det er sgu blod overalt.
Hvad mener du? Hvor er du?
- Jeg er bange, Lee. - Ja, men hvor er du?
Sig, hvor du er.
- Jeg er ved den gamle fabrik. - Okay?
- Ovre bagved. - Fint. Pis.
- Daniel. - Anna. Skønt at se dig.
- I lige måde. Hvordan går det? - Okay.
- Du ser træt ud. - Gør jeg?
En lille smule.
- Hvordan har Jack det? - Fint.
Han havde et projektmøde i Manchester her til morgen -
- så han kan ikke komme. Men han er ked af det.
- Hej. - Hej med jer.
- Hej, Daniel. Hvordan har du det? - Jeg har det fint.
Tak, fordi I arrangerer alt det her. Mindehøjtideligheden var en god idé.
- Hun fortjener det. - Absolut.
Barry.
Jamen så ... Skal vi ...?
Jamie!
- Lort ... - Ja, det er jeg klar over.
Jeg ved, at alle her holdt af Beth.
Men jeg tror, at mange af jer er skuffede -
- eller vrede over måden, hun forlod os på.
Men min kone var en meget stolt kvinde.
Meget målbevidst og selvstændig.
Da al håb var ude ...
... var det hende, der træf beslutningen.
Måske var det selvisk. Jeg ved det ikke.
Men hun bevarede stoltheden og selvstændigheden -
- selv i sin måde at forlade denne verden på.
Jeg kan ikke afgøre, om det var rigtigt eller forkert.
Jeg kan kun sige, at sådan var Beth.
- Rart at se dig. - Michael. God vind.
- Hej. - Hej, far.
- Hvordan går det? - Fint.
- Smuk tale, Daniel. - Adam, tak.
- Det var en smuk tale. - Tak, skat.
- Hvad sker der? - Hvad mener du?
- Hvorfor har du undgået mig? - Undgået dig? Det har jeg da ikke.
Vi talte sammen for en uge siden.
Det er to uger siden, og jeg har ringet flere gange.
- Okay. Undskyld. - Jeg har været bekymret for dig.
Undskyld.
- Lad os finde en dato nu. - Okay. Ja.
Frokost? Så kan vi tale om alt ...
- Tag den. - Nej.
Nej, det er i orden. Jeg venter derovre.
- Hvad er der? - Daniel, jeg har brug for hjælp!
Ved du ikke, hvor jeg er?
Din kones ... ja, ja. Undskyld.
Hørte du det? Det er en mand med en kugle i maven.
- En kugle? - Han bløder som bare fanden.
- Red ham. - Kør ham på hospitalet?
- Det kan jeg ikke. - Hvorfor ikke?
- Vi er på vej til klinikken nu. - Nej.
Jeg har intet valg. Han dør fandeme, hvis du ikke hjælper.
- Jeg smutter. - Lee. Du skal ikke køre ... Fandens.
- Pas på jer selv. - Farvel.
- Daniel, er alt i orden? - Ja.
- Jeg beklager, men jeg må gå. - Skal du gå?
- Det er jobbet. - På hospitalet?
- Nej, jeg har fået et nyt job. - Nå.
Det passer dårligt, men det er akut.
- Undskyld, skat. - Hvad sker der?
- Jeg fortæller det senere. - Far.
Jeg ringer, så vi kan finde en dato. Det lover jeg.
Jeg er ked af det. Det var en smuk ceremoni.
Godt, han er på arbejde igen.
Det skal nok gå, Jamie. Hold ud.
- Undskyld, Daniel. - Flyt dig.
- Hvad er hans blodtype? - Aner det ikke.
Hent noget 0 RhD negativ i køleskabet.
Jeg kan ikke finde noget!
- Her. - Er det alt?
- Jeg ... - Se, om der er mere.
- Der er vist ikke mere. - Der skal være en pose til.
Fedt.
Så er poserne sat op.
Kommer det ...? Hold da op.
Jeg må fjerne milten med kuglen. Ellers dør han.
- Tag dem. - Hvorfor?
- Du skal holde incisionen åben. - Hvad?
Incisionen. Tag dem. Stik dem i.
- I incisionen? - Ja!
Forsigtig. Hold den åben, så jeg kan få hænderne ind.
- Godt. - For helvede.
Går det?
- Du skal vel ikke brække dig? - Nej. Jeg har det fint.
Godt.
Du godeste.
- Er det den? - Ja.
Okay.
- Lee. - Ja.
Koncentrer dig. Vi er ikke færdige endnu.
Her, tak.
Mor.
- Ligner det en svinesti? - Slet ikke.
- Er du sikker? - Kom og se.
- Måske. - Godt.
Jeg ringer ikke først. Jeg kommer og overrasker dig.
Det må du ikke.
Vil du godt nok fortsætte på det studie?
Jeg spørger bare.
- Ja, jeg elsker studiet. - Du kan altid skifte mening.
Undskyld mig, men jeg skal på toilettet.
- Lad hende være. - Jeg driller bare.
Du driller ikke helt.
Jeg frygter, hun aldrig kan forsørge sig selv. Men hun elsker det.
Ja. Og hun er en voksen kvinde, Daniel.
Hun skal kunne vinde eller falde igennem på egne vilkår.
- Det bliver ikke nemmere, vel? - Nej.
Jeg elsker dig, Daniel.
- Hvor kom det fra? - Det ved jeg ikke.
Jeg elsker også dig.
Jeg beklager, at jeg har været så optaget på det sidste.
- Nej ... - Jeg mener det.
Undskyld, at jeg er så ...
- ... så vred over det? - Ja.
Okay. Giv mig et kys.
- Altså, I to. Hold nu lige op. - Du ødelagde øjeblikket.
- I skændtes i det mindste ikke. - Nej, det var faktisk hyggeligt.
- Jeg sagde endda undskyld. - For hvad?
Fordi jeg har været så optaget. De sene aftener.
- Hvad sagde han? - Han sagde også undskyld.
Det er godt.
Ja. Det var skønt at slippe af med nogle af gnidningerne.
Nå?
De motoriske celler dør stadig, men meget langsommere.
Er det X331 igen?
Vi finder næppe en mere effektiv blanding.
Det tror jeg heller ikke. Det er ret spændende.
Okay, men fra nu af må vi ...
- Det er Eleanor. - Hvad har du gjort?
Du har flyttet forskningsmidler fra progeria til Lancasters.
Ja. Er det okay?
Det føles, som om vi gør fremskridt der.
Det er fint, men du skal give James en oversigt over din overtid.
Selvfølgelig.
Så hurtigt, du kan. Ellers kommer han efter mig.
- Var det alt? - Ja.
- Hvordan går det ellers? - Godt.
- Godt. Tak for det her. - Det var så lidt.
- Vi ses. - Farvel.
Fire blev anholdt under røveriet. Den femte slap væk i en varevogn.
Den blev fundet udbrændt på en mark i Perivale.
Ofret, der blev påkørt under flugten, betjenten William Robson ...
Så det var derfor, du ikke kunne køre ham på hospitalet.
- Vidste du, hvad han havde gjort? - Tager du pis på mig? Nej.
- Gjorde du ikke? - Ikke før nu.
- Han ville ikke derhen. - Men du vidste, at det var ulovligt.
Jeg havde måske nok en anelse, men det her kom bag på mig.
- Hvordan kendte han til mig? - Det gjorde han ikke.
- Hvorfor ringede han til dig? - Han ved, jeg har adgang til ting.
Det kan jo omfatte sådan en som dig. Fald nu ned.
- Hvor længe har du kendt ham? - I årevis. Han boede hos os.
- Hvorfor? - Moren var junkie.
Stedet her skal jo forblive en hemmelighed.
Hvad skulle jeg gøre? Han sagde, han var ved at forbløde.
- Jeg bad dig køre ham på hospitalet. - Så var han jo blevet taget.
- Hvad rager det dig? - Han er jo min ven!
Okay. Jeg skal arbejde.
- Arbejde? - Ja.
Skal du ikke tilbage?
Overvej, hvad du vil med ham. Han kan ikke blive her. Er du med?
- Ja. - Godt.
- Jeg kan ikke fatte, at hun er død. - Det ved jeg.
Det er der ingen, der kan.
Undskyld, at jeg ikke kan blive.
Vi er bare glade for, at du kom. Vi undskylder på Daniels vegne.
Vi hyldede Beth. Det er det vigtigste, ikke sandt?
Ja, det er sandt.
- Hvor er pengene? - Hvad?
- Hej. - Hvor er pengene?
- Pengene? - Du skal ...
Jamie?
Hallo.
Hallo. Er her nogen?
Dr. Milton.
- Hej! - Hvad er der sket?
- Hun faldt om. - Hvad mere?
Jeg ved ikke mere. De har taget prøver lige siden.
- Dr. Milton. - Ja.
- Dr. Copefield. - Hvad sker der?
Jeg beklager, men din kones sygdom er vist ...
Undskyld? Hvilken sygdom?
- Hendes Lancasters ... - Hvad taler du om?
- Hun har ikke Lancasters. - Jo.
Det har hun ikke. Uanset hvad prøverne viser ...
Hun har sagt det.
- Har hun sagt det? - Ja, da de kom med hende.
Hun har haft det i næsten et år. Vidste du det ikke?
Det måtte ikke få indflydelse på dit og Eves liv.
Mine forældres. Jeg troede, at jeg ville nå det.
- Nå hvad? - At finde en kur.
Det ville tage måneder. Jeg kunne have passet på dig.
- Det var ikke nødvendigt. - Jeg kunne have hjulpet.
- Med forskningen. - Vel kunne du ej.
- Forskning er jo ikke dit område. - Jo, i halvandet år.
Hvor mange årtier siden er det?
Jeg kunne have tilbragt mere tid med dig.
Det ved jeg godt. Undskyld.
- Hvad så nu? - Jeg er ikke slået ud endnu.
Jeg har stadig tid, men fristen er blot kortere.
- Jeg hjælper dig. - Daniel ...
Jeg kan hente kaffe og gøre din bunsenbrænder ren.
- Tror du, at jeg laver sjov? - Ja, du er en idiot.
Åh, skat. Kom herhen.
- Hvorfor ler I? - Det er helt i orden, skat.
Det skal nok gå.
Det er okay. Det går.
Fandens. Daniel. Daniel!
Hvad er der?
Stingene må være gået op, da han faldt. Hent noget ...
- Pis ... - Hvad?
- Vi har brugt alt ... - Hvad?
- Blodet. - Fandens også!
- Hvad gør vi nu? - Lad mig lige tænke.
- Hvad fanden skal vi gøre? - Lad mig tænke!
- Hej. - Hej, hvor er du?
Jeg er på vej på arbejde igen. Hvor er du?
- Kan du gøre mig en tjeneste? - Hvad?
Kan du ...?
- Kan du møde mig på Temple station? - Hvorfor?
- Jeg har brug for dig, Anna. - Daniel ...
- Det gælder liv eller død. - Liv eller død?
- Jeg mener det. - Vent lidt.
Kan du sætte mig af ved Temple undergrundsstation?
Tak. Hvor skal vi mødes? Ved indgangen?
- På perronen for vestgående tog. - Perronen? Okay ...
- Men det er ikke mig. - Hvad?
- Det er ikke mig, der møder dig. - Vent. Nu er jeg forvirret.
Hvem møder mig så?
Er du Anna? Denne vej. Hurtigt.
- Mener du det? - Ja.
- Hvor skal vi hen? - Det får du at se.
Hvad mener du med det?
- Hvor er han? - Hernede. Der er ikke så langt igen.
- Det er vanvittigt. - Kom.
- Du sagde, der ikke var langt igen. - Skynd dig nu.
Hvad er det for et sted?
- Anna. - Daniel. Hvad er der los?
- Jeg skal bruge en transfusion. - En blodtransfusion?
- Ja, jeg har en ... - Det er løgn.
- Nej. - Du får ikke mit blod.
Jeg ved ikke engang, hvor jeg er.
- Du er under jorden. - Det er jeg klar over.
- Hvad laver I? - Senere.
- Sig det nu. - Jeg har ikke tid.
- Men I vil have mit blod ... - Gør så for helvede, som han siger.
Lee ... Hvad fanden fejler du?
- Anna. - Hvordan kommer jeg ud?
Anna.
- Hvem fanden er du? - Ikke nogen, George.
Det er krænkelse af privatlivets fred.
- Hvad foregår der, Daniel? - En mand ligger for døden.
Han har brug for en donor. Han har brug for dig og dit blod.
- Jeg giver ikke blod. - Anna.
Nej. Jeg ringer til politiet, hvis du ikke ...
Hvad er det? Kloroform eller hvad?
- Ja. - Seriøst?
Jeg er ked af det.
Det er svært at acceptere.
Hun vidste det hele tiden, mens vi bare nød det.
- Var det dét, vi gjorde? - Var det ikke?
Jo, det var det vel.
Vi kommer vel ikke til at ses et stykke tid.
- Nej, det gør vi vel ikke. - Okay.
Det er vel det rigtige at gøre.
- Fortryder du det, vi gjorde? - Nej.
- Okay. - Jo.
- Jeg ved det ikke ... - Heller ikke mig.
Nej, det gør jeg ikke. Det gør jeg ikke.
Heller ikke mig.
- Det er en privatklinik. - Okay, jeg er med.
- Der kom et ulykkesoffer ind. - Hvad var det?
- Ulykken? - Ja.
En bilulykke. Der var et problem med kirurgen på tilkaldevagt.
- Var der? - Så jeg skulle møde ind.
- Kunne du ikke have nægtet det? - Ville du gerne, at jeg gjorde det?
Nej, det ville jeg vel ikke.
Hvordan gik resten af dagen?
Jeg savnede dig, men det var godt at se mormor og morfar.
Lad os finde en dag og spise frokost. Så kan vi tale om min ...
- Om hvor svær du er at få fat på? - Ja, blandt andet.
- Jeg tænker over det. - Fair nok.
- Overlevede vedkommende? - Hvem?
Personen. Ulykkesofret.
Vi må vente og se. Vi er forsigtigt optimistiske.
Okay.
- Farvel, skat. - Farvel, far.
- Hvad er det? - Se selv.
- Hvad er det for noget? - Han havde gemt dem.
- Der er nok to millioner. - Hvorfor kom du her med dem?
- Vi kan bruge dem? - Til hvad?
Det ved jeg ikke.
- Du godeste. - Hvad?
Du vil redde din ven, men det her er noget andet.
Bliver vi taget med dem, er vi jo på røven.
Bliver vi taget, er vi alligevel.
- Det her er bare noget andet? - Hvordan det?
Fordi det ikke er det, vi aftalte. Fordi de er stjålet.
Politiet leder jo efter dem. Det er to millioner pund.
Er du så dum, at ...?
- Kald mig ikke dum. - Hvordan kom jeg ...?
Du kom i selskab med mig, fordi du havde brug for mig.
- Vi får begge noget ud af det her. - Ja.
Du står til at miste mere end mig, hvis vi stopper det. Tager jeg fejl?
Nej. Tager jeg fejl?
- Nej. - Husk det, når du håner mig.
- Håner jeg dig? - Du kaldte mig dum.
Jeg kan stoppe det her, når du vil.
Okay, jeg ...
Undskyld.
Jeg bruger dem ikke, hvis det er det, du frygter.
Det er bare bedre at have dem her.
Fair nok.
Bliver du i nat?
Ja, jeg vil gøre noget færdigt, som jeg arbejdede på tidligere.
- Okay. Hvordan går det med det? - Langsomt.
Okay. Jeg må hellere flytte dem her.
- Bliver du? - Ja da. Der er fuld belægning.
- Jeg kan ikke tage hjem. - Vi ses.
Ja. Vi ses senere.
Tekster: Kim Widt Nielsen www.sdimedia.com